\section{Teoretický úvod}
Magnetron je elektronka, která má dvě souosé elektrody válcového tvaru. Poloměry elektrod jsou dle [1] $r_K = 0,19 \, \mathrm{mm}$ (katoda) a $r_A = 5,00 \, \mathrm{mm}$ (anoda). Vložíme-li magnetron do magnetického pole, pak se trajektorie elektronů zakřiví, což při dosažení kritické úrovně hodnoty magnetické indukce (která je závislá na elektrodách) vede k tomu, že jsou zakřiveny do takové míry, že elektrony nedorazí k anodě a vrací se zpět a elektrický proud neprotéká.

Z pohybových rovnic pak jde odvodit vztah pro měrný náboj elektronu $\frac{e}{m_e}$ v závislosti na kritických hodnotách napětí $U_K$ a magnetické indukce $B_k$:

\begin{equation}
\frac{e}{m_e} = \frac{8 U_k}{B_k^2 r_A^2} \left( 1 - \frac{r_K^2}{r_A^2} \right)^{-2}.  \label{eq:mernynabj}
\end{equation}

Magnetické pole vytváříme pomocí páru dvou stejných Helmholtzových cívek. Pro magnetické pole v oblasti elektronky pak přibližně platí 

\begin{equation}
B = \frac{8}{5 \sqrt{5}} \mu_0 \frac{N I_{m}}{\rho_0} \left( 1 - \frac{b^2}{15 \rho_0^2} \right),   \label{eq:polecivky}
\end{equation}
kde $b = 15 \, {\rm mm}$ je polovina tloušťky vinutí, $\rho_0 = 75 \, \mathrm{mm}$ je střední poloměr cívky, $N = 630$ je počet závitů cívky a $I_{m}$ je magnetizační proud protékající cívkami.


