\section{Diskuse}

Všechna měření voltampérové charakteristiky jsou ovlivněná určitou chybou kvůli tomu, že při změně napětí na elektrodách dochází k nabíjení/vybíjení kondenzátoru (detektoru), které má exponenciální závislost na čase a proud je během tohoto procesu vyšší/nižší než proud, který chceme měřit. Při téměř všech měřeních jsem postupoval směrem od nejnižších hodnot napětí po ty nejvyšší, čímž se tato chyba stává ryze systematickou a to v mém případě se jedná o nadhodnocování procházejícího proudu. Při měření jsem se samozřejmě snažil počkat než se hodnota proudu ustálila, ale pro přesnější měření by bylo potřeba jenom několik hodin proměřovat jedinou voltampérovou charakteristiku.

Na druhou stranu byla přesnost použitých přístrojů velice vysoká. Svodový proud byl velice nízký - ve skutečnosti nejspíš prakticky nulový, pokud bych při měření počkal delší dobu. Proto jsem mohl vliv svodového proudu na měření zanedbat.

Zapomněl jsem ověřit, že použitý zářič je $^{212}\rm Po$, což by mělo vliv na určení maximální energie $\alpha$-částice vyletující z radioaktivního rozpadu. Na druhou stranu by tato energie měla být řádově stejná i pro možná jiný použitý zářič. Navíc jsem při určování počtu vyletujících částic neuvažoval to, že se energie vyletujících částic přeměňuje i v jiné formy energie než ionizační, přičemž pro výpočet bylo předpokládáno, že se všechna energie přemění právě v ionizační energii. Navíc některé částice uniknou mimo detektorovou oblast a k ionizaci dojde mimo detektor. To je další důvod pro to považovat tento odhad za značně podceněný. Myslím si, že skutečná aktivita zářiče je zhruba o řád výše než určená měřením a výpočtem. Na druhou stranu určení poměru relativní aktivity zářičů je nejspíše relativně přesné s chybou nejspíše pod 10\%.

Při měření pomocí Geiger-Müllerova detektoru jsem pomocí osciloskopu odhadoval, kdy střední hodnota impulzů odpovídá určitým hodnotám napětí signálu, což mohlo vést k tomu, že jsem mírně systematicky podhodnocoval, či nadhodnocoval naměřené hodnoty.
